טיול דצמבר 2000 – רגועים

מבצר יחיעם – לא אמר לי הרבה כשקיבלתי מרוני ברונר את התכנון החודשי. בסוף הטיול הזה התברר לי ולעוד 28 דו"גים, שיש כאן נוף משגע, אוכל טוב, סיפורים היסטוריים עם כל כך הרבה תוכן אנושי מרגש, וחברה טובה של אנשים יקרים. כמו אורנית עם ה-MOTO היפהפה לטעמי ( עיצוב של STARC), שרק ראיתי אותה ומיד ידעתי שלא הקירצופים בעליות לבית אורן, ולא הכמעט גשם שעמד מעלינו, יפריעו לטיול לזרום ללא תקלות. או כמו ירון קופרמן, שאירגן את הדיל המיוחד במסעדת אלבלד שבכפר יסיף, דאג שיסדרו שולחנות, ולכל דבר וענין שקשור בלוגיסטיקה של האוכל. ועוד רבים רבים מבאי הטיול שלצערי לא אוכל להזכיר את כולם מפאת קוצר המקום. ביחד יצרו את האווירה המשפחתית והמפרגנת שהיתה סמיכה ולוותה אותנו לאורך הטיול. 
קשה לתאר את התחושה הכיפית שעוררו בי מגוון הכלים שראיתי בהגיעי לצומת גלילות. זה כמו לראות איזה תחרות יופי – מגוון מרשים של נפחי מנוע , צורות וצבעים. הכיף הזה קורה כל טיול ועד עכשיו ריגש אותי מחדש בכל פעם. 
כל הכבודה הזו עלתה צפונה דרך העליות של בית אורן עד לחניון האגם, שאליו הוביל אותנו שמוליק הכל יכול, כאשר אורנית, משה וירון מתפקדים לסירוגין כמרשלים, וקרין סוגרת בתור מאספת. הנוף המהמם של יערות הכרמל נצבע באפור של ענני הגשם, חצי קודר, חצי ירוק בוהק. אכלנו שם ארוחת בוקר כאשר אני מתוודע לשמחתי להרבה פרצופים חדשים, מלאים ענין ותוכן. משם המשכנו להתפתל דרך העליות של בית אורן ולאחר מכן הירידות לכוון נשר. המשכנו לחתור צפונה , נוף מהמם מתחלף במשנהו, הכל תחת אותה תאורה אפורה ומיוחדת. במבצר יחיעם, זכינו לשמוע ספורו של המבצר. אותי אישית ענין סיפורו של דהר-אל-עמר, בדווי שהשתלט באמצע המאה ה – 18 על האזור ואיפשר ליהודים לחיות בחופשיות יחסית תחת שלטונו עד כדי הקמת ישובים חקלאיים בגליל ושיקום טבריה. וכמובן סיפור המצור על קיבוץ יחיעם ב- -1948 1947. ובפרט, איך בור המים הצלבני שנעשה במבצר 700 שנה קודם לכן התגלה על ידי הנצורים והציל אותם.
לאחר ארוחת  צהרים טעימה – מוסכם על דעת כולם –  המשכנו לאורחאן הכרמל, כבר בתוך החשיכה, זוכים לעוד חוויה של נהר אורות מתפתל. שם, על קפה ועוגה נפרדנו – אני שמעתי הרבה תודות על המסלול, ובאין רוני ברונר לידי, הודיתי גם בשמו על המחמאות. דרך אגב, גם הערות מתקבלות בברכה. ובינתיים, להתראות בטיול הבא.
אלחנן שרון